![Taavi Eelmaa](http://f9.pmo.ee/2Dfr99xLqNmM83gKHBdYjAg0tSM=/1442x0/filters:focal(1294x2063:1887x2547):format(webp)/nginx/o/2020/04/09/13048493t1h2cba.jpg)
Minu elukorraldust pole eriolukord palju muutnud. Seega meeldivad rutiinid on säilinud ja hoiavad vaimse tervise tasakaalus.
Minu elukorraldust pole eriolukord palju muutnud. Seega meeldivad rutiinid on säilinud ja hoiavad vaimse tervise tasakaalus.
Isegi rohkem kui tasakaalus, sest tühja-tähja ja sekeldamist on vähem. Pole aega ega paika, kus minusugune ei saaks teha oma jalutuskäike – parafraseerin siin mälu järgi Deleuze’i ja Guattarit. Loomulikult pesen ma pärast jalutuskäiku hoolikalt käsi ja kannan ka mõnuga maski. Pealegi olen ju lapsepõlvest saati sümbolismi, düstoopiate ja science fictioni abil just selleks momendiks valmistunud. Ja samuraierootika hindajad ütlevad, et naine on seksikaim alasti, mees aga maski kandes.
Muusikalisellt olen viimastel kuudel kiindunud ameerika bändi Morphine, eriti albumisse «Good». Kõik tundub perfektne - toon, instrumendid, jõud. Selliselt kõlab tõelise mehe seksuaalsus – müdisev, tempot hoidev ja melanhoolne. On, mida eeskujuks võtta.
Erootika on epideemiaaegadel alati päevakorda tõusnud, juba ajalooliselt ja siin pole midagi häbeneda – häda ja hirm teevad inimesed õrnaks ja igatsevaks, altiks suurtele tundmustele. Pöörasin isegi pilgu sensuaalse horror’i poole. Nautisin vaga Jonathan Glazeri filmi «Under the Skin», kus Scarlett Johansson kehastas naist kosmosest või teisest dimensioonist, kes läbi erootika otsis teatavat laadi gnoosist. Näitlejanna oli imekaunis ja erootikastseenid alkeemilis-müstilised. Väga huvitav käsitlus Narkissose müüdist.
Naudin jätkuvalt ka «Westworldi» hooagu, erilist rõõmu pakkus ka «Black Mirror», mõjus väga sisuka ja lõpuni välja intrigeerivana.
Vähem erootilist kogemust pakub aga endale antud lubaduste hulk, mis veidral kombel pole üldse vastu tahtmist, vaid millel olen lasknud õige hetke mööda. Pean silmas teoste kogumit, mida väga tahan konsumeerida, aga olen jätnud kärsituse tõttu ootele. Aga ma ei lase endal sellest heituda ja võtan need järjekindlalt ette.
Ega alati ei peagi erootika jalustrabav olema, ka tasane, veel mitte valmis erootika on erootika – nii ootavad pooleliolevad Yukio Mishima «Acts of Worship», Michel Houellebecq/Bernard-Henry Levy «Public Enemies», Georges Bataille «Inner Experience», Mark Fisheri «K-Punk» ja ZA/UMi «Disco Elysium». Viimase jaoks lubasin iseendale, et selle jaoks kogun raha ja ostan päris oma Playstationi, aga vist pean seda lubadust murdma. Pole mees see, kes ei suuda oma põhimõtetest üle olla.
Aga soovitada kultuuri on üsna raske, mõjub nagu peaks käsu peale sööma või seksima. Seetõttu soovin mõista anda lihtsalt seda, et seda ja seda – ühte ja teist – olen söönud ja see on maitsenud hea ja lõõgastanud hästi. Kes mõistab erootika juures nautida imelikkust ja sürrealismifaktorit, sellele soovitan vaadata filmi «Funky Forest», mille režissöörid ja kirjutajad on Katsuhito Ishii ja Hajime Ishimine.
Lusti pakkus Estonia «Krahv Luxemburg», romantiline operett. Ooperi- ja operetinaised mõjuvad mulle väga sensuaalselt ja Mati Turil pole ka üldse viga.
Teatri- ja jutudraamasõbrale, kes ooperisse üleolevalt suhtub, soovitaksin alustuseks vaadata näiteks MET Opera «Don Giovannit» – see on paigutatud blackbox-tüüpi lavale. Ehk see esituskohavangerdus aitab leevendada itaalia lavast tekkivat segadust. Pealegi on see väga psühholoogiline, Komtuur suitsetab näiteks lakkamatult sigarit, ka pärast siitilmast lahkumist. Väga mõjus on kulminatsioon, kui Komtuur sealpoolsusest Giovannile järele tuleb. Lagedal laval tossab Komtuur nagu korsten, suitsu tuleb isegi varrukatest. Väga psühholoogiline ja mõjus. Kes tahab, ma kordan, kes tõesti väga tahab ja muidu üldse ei saa, siis võib ju päevakajalisuse otsimiseks ette kujutada, et tegu on kaudse viitega suitsetamise kahjulikkusele. Aga need kes saavad, nautigu muidugi midagi enamat.
Kui vahel suvemajas käin, sirvin alati kirjanik Warren Ellise ja kunstnik Darick Robertsoni koomiksit «Transmetropolitan».
Head nautimist!