![Kanaglamuur: rtežissöör Eva Kübar ja operaator Nele Aunap jäädvustavad peegli ees poseerivat kanapidajat, koreograafi Veronika Vallimäed.](http://f8.pmo.ee/UhaPnHBntmV0pqo5Gvyi0k0VqGU=/1442x0/filters:format(webp)/nginx/o/2023/02/15/15141001t1ha737.jpg)
Ilfi ja Petrovi «Kuldvasikas» tegutses hädavares Panikovski, kelle suurim kirg elus olid haned. «Majesteetlik lind!» õhkas Panikovski. «Milline kael! Millised jalad!»
Ilfi ja Petrovi «Kuldvasikas» tegutses hädavares Panikovski, kelle suurim kirg elus olid haned. «Majesteetlik lind!» õhkas Panikovski. «Milline kael! Millised jalad!»
Tavalise kana kohta pole vist keegi öelnud, et tegemist oleks majesteetliku linnuga. Küll aga läks koroona ajal moodi hakata neid linnas pidama, nii esteetilistel, kulinaarsetel («Värsked munad munetakse teie juuresolekul!») kui vaimsetel põhjustel. Neist uuskanapidajatest räägib Eva Kübara dokumentaalfilm «Suled või glamuur», mis valmis Eesti lugude sarjas.
Film portreteerib kolme perekonna juures resideeruvaid linnakanu, uurides, kuidas varasemast munakesksest maalinnust urbanistlik lemmikloom sai. Inimesega nokk noka kõrval koos elades on kanad muutunud eneseteadlikumaks, individualistlikumaks ja igas mõttes rohkem inimese sarnaseks. Lindude ellu on siginenud veidrad aksessuaarid, kummalised glamuuriüritused ja ebatraditsiooniliselt head elutingimused.