![Japanoloog Alari Allik mõtiskleb elule kasutusjuhendi loomisest.](http://f9.pmo.ee/Uer_e1N5tLPfYKwTtWVzIGu24cQ=/1442x0/filters:format(webp)/nginx/o/2024/05/28/16104749t1h274f.png)
Kuigi «Laste Ööülikooli rännakute» pealkiri viitab nooremale sihtgrupile, vastab sari igati oma hüüdlausele: tehtud lastele, mõeldud suurtele.
Kuigi «Laste Ööülikooli rännakute» pealkiri viitab nooremale sihtgrupile, vastab sari igati oma hüüdlausele: tehtud lastele, mõeldud suurtele.
Tänaseks vaat et legendaarse sarja looja Jaan Tootsen tunnistas hiljuti ERRile antud intervjuus: «Ma olen alati mõelnud, et «Ööülikool» on ainult tänu sellele hea, et ma ise olen piisavalt loll ja olen julgenud küsida neid kuueaastase lapse küsimusi.» Teatavasti ütleb kõnekäänd, et rumalaid küsimusi pole olemas, ent samas on kartus rumal näida üks halvavamaid üldinimlikke hirme.
Oma teadmatust tunnistamata aga uusi teadmisi ei leia ja selles on lapsed igasuguse hirmufiltrita esitatud küsimuste ning tähelepanekutega suurepäraseks eeskujuks. Pingelisel ajajärgul, mil iga kultuuriline hõim ja virtuaalne lõim muudkui sõrgu üha sügavamale mulda surub, et omaenda õigust kinnitada, tuleneb suurest kõigeteadmisest pigem teadmatus, kuidas edasi ja keda või mida üldse uskuda. Sellest painest ülesaamiseks on pealtnäha naiivsed küsimused, et aga miks või kuidas nii, enam kui kasuks.